(untitled) (Українське Релігієзнавство, 2020)
Анотація: Стаття містить в собі дослідження питання про вплив постаті та теологічних розробок Карла Барта на богослов’я ХХ ст. та перших декад ХХІ ст. У статті зроблено порівняльний аналіз того, як саме характеризується помітність впливу та ступінь значущості наукових напрацювань Барта для богословів його епохи, порівняно із найвеличнішими представниками християнської думки попередніх століть, починаючи з часів древньої Церкви, епохи Середньовіччя, часів протестантської Реформації XVI ст., а також у порівнянні із його сучасниками. Як було з’ясовано, Карл Барт здійснив потужний імпульс для радикальної деконструкції напрацювань ліберальної протестантської теології ХІХ ст. (за що нажив собі чимало недоброзичливців серед своїх колег), зробив гучний наголос на необхідності христоцентричного підходу до усіх сфер теології, наново актуалізував та продемонстрував важливість древніх церковних символів віри та догматів із царини тріадології та христології, а також неабияким чином інтенсифікував та пожвавив інтелектуальний пошук у протестантському університетсько-академічному середовищі, радикальним чином перекроївши і змінивши вектор розвитку та звичні парадигми всього західного богослов’я. У статті розглянуті деякі відгуки на друге видання Бартового «Послання до Римлян» (1922), яке спричинило жваві дискусії та тривалу полеміку через ті нестандартні герменевтичні підходи до біблійного тексту, які Барт продемонстрував у цій одній з найбільш значущих богословських праць ХХ ст. Стаття розкриває не тільки ставлення протестантських теологів до спадщини Барта, але й демонструє щире захоплення його богослов’ям з боку деяких православних дослідників, зокрема, заслуженого професора Університету Арістотеля у м. Салоніки Іоанна Каравідопулоса, а також всесвітньо відомого історика християнства, патролога і богослова, професора церковної історії Єльського університету Ярослава Пелікана, який перейшов у православ’я у 1998 р. У висновках статті міститься інформація про те, що вплив богослов’я та герменевтики Барта на сучасних кафедрах теології провідних західних університетів є не настільки помітним, наскільки це можна було б очікувати з огляду на велич його постаті у богословському контексті свого часу. Зокрема, мова йде про (1) відсутність консолідації та спільного бачення методів викладання теології у світських західних університетах та церковних навчальних закладах, (2) про популярність т. зв. концепції «природного богослов’я», яке в наш час нерідко вважається важливою передумовою для здійснення наукових пошуків в царині теології, в той час як Барт був категоричним противником подібного дискурсу, та (3) про домінування бінарної опозиції між консерваторами та лібералами у контексті деяких сучасних богословських дискусій, в той час як сам Барт намагався органічно поєднувати відданість протестантській ортодоксії зі спробами бути релевантним та адекватним до вимог свого часу.