(untitled) (Українське Релігієзнавство, 1999)
В релігієзнавчій літературі питання християнської духовності розроблено недостатньо. З цього приводу цікавим є аналіз християнської духовності у її зв’язку з ісихастською антропологією в дослідженні С.Хоружого. Проте, дефініція християнської духовності в цій праці відсутня, хоча сам термін вживається у вигляді синоніму ісихазму, який розуміється як її традиція і течія. Філософ стверджує, що в основу християнської духовності покладена ідея обожнення людини, набуття нею боголюдської природи. Відтак християнська духовність - це обожнення людини. Дане твердження є важливою методологічною засадою при дослідженні цього феномену. Акцентується діяльнісний аспект духовного досвіду аскези, розуміння останнього як безупинної праці самоперетворення, аутотрансформації, містичного досвіду трансцендентного і трансцендуючого спілкування