(untitled) (Українське Релігієзнавство, 2016)
Тим першим православним ієрархом, який найбільше заслужився для справи оборони Української Церкви перед утиском її польською владою (яка далі вважала, що православних українців і білорусів "зобов’язувала" Флорентійська Унія) був митрополит Київський і Галицький Йосиф ІІ Солтан 62 (1507-1522). Але його успіхи в цій справі не могли мати виглядів на подальшу мету, бо доля Православної Церкви під католицькою владою королів Польщі, що одночасно були володарями Великого Князівства Литовського, була заздалегідь вирішена по лінії католицьких інтересів Польщі. Коли Велике Князівство Литовське (а з ним і всі українські та білоруські землі) були актом політичної Люблінської Унії (1569 р.) включені в державний організм Польщі, то здійснення плану ліквідації Православної Церкви в цій католицькій державі було вже справою недалекого часу.